"Manderlay" Fortalt i otte kapitler
Kapitel et, i hvilket vi finder Manderlay og møder folkene der
Det var i året 1933.
Grace 0g hendes far rejste sydpå med deres hær af gangstere.
De f0rlod Dogville f0r at vende hjem til Denver, -
- men måtte sande, at musene havde spillet gevaldigt på b0rdet.
Nye magthavere havde 0vertaget deres territorium.
Tilbagetrækningen var ikke køn.
Den førte dem gennem Alabama i deres higen efter nye jagtmarker.
De vil ikke stå ved det. Men det passer.
Inderst inde har alle kvinder de fantasier.
Om det så er haremsfantasier -
- eller at blive jagtet gennem urskoven af indfødte med fakler.
Så kan de fable nok så længe om civilisation og demokrati.
Det er ved gud ikke sexet.
Grace 0g hendes far var igen på kant med hinanden, -
- allerede da de forl0d D0gville.
Grace havde ladet alt gå ind ad det ene øre og ud af det andet, -
- men var alligevel ganske træt af sin utåleligt indbildske far, -
- som stadig troede, at kvinder kunne pacificeres med blomster.
Du ville ikke vove at sige den slags, hvis mor stadig levede.
Det kan du have ret i, min pige.
Vi kører nu.
Miss, må jeg tale med Dem? Må jeg tale med Dem?
- Ja? - De vil piske ham.
Det tænkte jeg nok. Men han har ikke stjålet noget.
De stillede selv Mams vin ind i hans hytte, -
- så de kan piske ham. Det står i loven.
Én flaske, så får man pisk. Det er Mams Lov.
Hvad taler du om? Hvem vil de piske?
- Timothy. - Hvorfor?
Sådan gør man jo med slaver.
Slaver?
De har vel hørt om slaver?
Det er vi her på Manderlay. Dette gudsforladte sted.
Det var her, jeg slap ud.
Når det trækker op til pisk, fjerner de en del af hegnet.
Det er en sag for de lokale, Grace. Vi skal ikke blande os.
- Bare fordi det er en lokal sag? - Det er ikke vores ansvar.
Var det måske ikke os, der sejlede negerne til Amerika?
Vi har gjort dem fortræd. Vores mishandling har formet dem.
Slip ham fri.
Stands.
Nej, den går ikke. Slaveriet blev ophævet for 70 år siden.
Hvis De ikke vil overholde loven, må vi tvinge Dem til det.
Mam! Hjælp mig med at få hende ind.
Vand til Mam. Skynd dig, Rose.
Spar mig for det hykleri, din dumme, gamle slave.
Gå med dig. Lad os være i fred.
De skal ikke regne med at få nogen medlidenhed fra mig.
Hør nu her.
Jeg er meget gammel...
...og ligger desværre på mit dødsleje.
Jeg vil bede Dem om en tjeneste.
Hvis det indebærer at udnytte de folk som slaver, -
- må jeg sige nej.
- Dødsleje eller ej. - Slaveriet er forbi. Jeg forstår.
Det måtte jo komme en dag...
Godt så.
Jeg siger sikkert nej, men De kan da prøve at spørge.
Der ligger en bog.
Under madrassen.
Jeg vil bede Dem om at tage den ud...
...og brænde den for mig.
- Det vil være det bedste for alle. - Det er Deres mening.
Men jeg mener, at alt skal frem i lyset, uanset hvad.
Jeg beder Dem... kvinde til kvinde.
Kvinde til kvinde... Det betyder ikke noget for mig.
Jeg ønsker ikke at hjælpe Dem med at slette fortidens synder.
Nu må jeg gå.
Min fars mænd har låst porten op, så folk frit kan komme og gå.
Sig til alle på plantagen, at de fra nu af har samme frihed -
- som alle andre borgere i dette land.
Forfatningen kan læses i enhver retsbygning.
Og et lille vink, -
- til når I lægger sag an mod familien.
Vigtigt bevismateriale er gemt i netop dette værelse.
Hun er død.
Den gamle satan.
Undskyld. Det mente jeg ikke.
Hvis nogen fortjener en undskyldning, er det ikke mig.
Jeg er bange.
Der er ikke noget at være bange for. Vi har beslaglagt alle deres våben.
Nej...
Jeg er bange for, hvad der nu vil ske.
Jeg frygter, at vi ikke er klar...
...til et nyt liv.
På Manderlay spiste vi slaver aftensmad klokken syv.
Hvornår spiser man aftensmad, når man er fri?
Vi ved ikke den slags.
Frie mænd spiser, når de er sultne.
Det gør frie kvinder såmænd også.
På den tid og i den situation -
- kunne Graces ord i s0veværelset, om frie b0rgeres spisetider, -
- virke en tand for kække.
Men tr0 ikke, der i disse 0rd lå nogen foragt -
- f0r alle de sultende i Amerika.
Grace gik tilbage til gangsterne, -
- der havde afvæbnet plantagens tidligere magthavere.
De fandt nu ikke meget.
Et haglgevær og en gammel legetøjspist0I.
Så kan vi godt køre.
- Nej, lad os vente et øjeblik. - Hvad vil du vente på?
På at de kommer og takker dig? Eller at de brænder stedet ned -
- og danser stammedans på ruinerne i faklernes skær?
Du er en hykler. Det har du altid været.
Det var os, der fik dem hertil og mishandlede dem.
Jeg må indrømme, at jeg ikke indgår aftaler med upålidelige japsere.
Men en hykler?
- Hvorfor kommer de ikke ud? - Det sagde du også sidst.
- Sidst? - Dengang, da du var seks.
Du var så ked af, at din elskede pipfugl var lukket inde i et bur.
Du insisterede på at lukke den ud.
Det var en stolt lille fugl.
Pipfuglen fik ikke meget ud af sin frihed.
Vi fandt den den følgende morgen under dit vindue. Den frøs ihjel.
Den var jo tam. Den havde ikke en chance i naturen.
Hvad tror du, de negre er?
I hvor mange generationer har de familier boet bag hegnet der?
De fleste af dem er nok bare blevet i deres job på kontrakt og det hele.
Nu tjener de et par dollar på det, men dem drikker de op, -
- og så låner de måske lidt fra deres arbejdsgiver, -
- som har åbnet en lille butik med farvestrålende varer til dem.
De kan aldrig betale lånene ud, så de er stadig bundet til stedet.
Det var en nobel handling, min pige, -
- men til syvende og sidst har du kun gjort det hele værre.
Ligesom dengang med din pipfugl.
Så det eneste, vi kan gøre nu...
...er at håbe på, at der ikke kommer frost.
Det, du sagde om kontrakter og lån, er noget svindel.
Jeg har selv læst, -
- at alle frigivne slaver får et muldyr og et stykke land, -
- så de kan skabe et nyt liv.
Ja, men når det kom til stykket, ville ejeren af muldyret og jorden -
- beholde det hele, så det blev ikke til noget.
Det vil tage dem et stykke tid at samle beviser mod plantagen -
- og trække familien for retten.
For retten?
Nogle gange virker du endnu mere verdensfjern end din kære mor.
Nej, jeg har minsandten undervurderet dem.
Der er i det mindste én, der tørster efter friheden.
Han vil ud, og det skal gå stærkt.
Ja, han stikker af. Det er jo bedstefar.
- Undskyld... - Ikke den store værdighed.
- Skræmt fra vid og sans. - Må jeg tale med den unge frøken?
Ja.
- Jeg vil ikke forstyrre... - Det gør du.
Nej, på ingen måde. Det er en svær dag for alle.
Jeg tror bare, at vi virkede utaknemmelige.
Vi vil gerne takke Dem ordentligt for det, De har gjort.
Det tager kun et øjeblik.
- Naturligvis. - Ti minutter. Så kører jeg.
Ikke et sekund til.
Grace blev ført f0rbi slavernes usle indkvartering, -
- deres utætte hytter.
Hendes gerning udgj0rde en klar berigelse af folkenes liv.
Ingen tvivl om det.
Eller?
Faktisk kunne Grace ikke få øje på den glæde, hun havde håbet på, -
- og s0m ville sige hende, at de ikke ville lide pipfuglens skæbne.
De var mennesker, som var blevet gj0rt fortræd, tænkte Grace, -
- da hendes tankestrøm blev afbrudt af en eksotisk accent.
Da vi var slaver...
...skulle vi ikke sige tak for mad...
...eller for det vand, vi drak, og den luft, vi indåndede.
Der er ingen, der skal sige tak, men...
Men hvad?
Er der noget, vi bør være taknemmelige for?
Jeg mente ikke "men". Jeg mente "og"...
Man skal ikke være taknemmelig for sin naturlige frihed.
Jeg skal være den første til at undskylde for alt, -
- hvad I og jeres folk er blevet udsat for.
Porten skulle have været låst op for 70 år siden.
Først for 70 år siden?
Før den tid var den selvfølgelig helt berettiget?
Nej.
Nej, du misforstår mig.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - De behøver ikke sige noget.
Vi har hørt om Deres slags.
En fin dame, som bruger sin fritid på at redde stakkels negre.
Jeg vil i hvert fald sige tak.
Frøkenen har brugt sin tid på at hjælpe os.
Den tid kunne hun have brugt på alt muligt andet.
For det var kun retfærdigt, at Gud gjorde nogle af os til slaver...
...og ikke andre.
Negeren er skændig af natur.
Jeg ved godt, det ikke er en populær holdning.
Og jeg siger det ikke på grund af Burt.
Nej, Vict0rias h0ldning var ikke kun baseret på hendes mand, -
- selv om han vejede tungt i vægtskålen.
Burt var et udueligt fæ, som Vict0ria desværre forgæves -
- havde forsøgt at f0rbedre ved at slå ham så 0fte som muligt, -
- selv om han 0fte truede med at kaste sig i Manderlays brønd.
Grace så på Wilhelm, den gamle husslave, 0g f0rstod det nu:
Han havde ikke ført hende til dem f0r at takke hende.
Han ville bare have, at hun skulle se dem.
Den ynkværdige fl0k, som han med rette frygtede -
- ikke kunne klare sig udenfor.
Det levende bevis på undertrykkelsens knusende effekt.
Hør her. Nu er det hele skrevet ned.
Vi skulle have ordlyden godkendt, da det jo er juridisk bindende.
Værsgo, Bingo.
- Hvad er det for nogle papirer? - Det er kontrakterne.
Familien har været så betænksomme at tilbyde alle som én ansættelse.
Grace var ikke advokat og i stand til at vurdere k0ntrakten juridisk.
Men hun frygtede, at enhver dommer på egnen ville finde den retfærdig.
Grace følte, at hvor der st0d "ansat", -
- kunne de lige så vel have kaldt dem f0r slaver.
Kun en pers0n, s0m ikke kendte til liberalisme, ville skrive under.
Eller en pers0n, som ikke havde n0get valg.
Nå, jeg går ud fra, at I alle sammen mangler penge.
- Mark? - Penge?
Jeg kendte en fyr fra et lille sted, som ingen huskede navnet på, -
- så jeg behøver ikke sige, hvad det hedder.
- Han havde penge. En smule. - Vi vil gerne låne jer penge.
Det står i det andet dokument. Vi kan åbne en lille butik til jer.
Der er jo langt ind til byen.
Hvis I køber nok til os alle sammen, får I nok en fin lille mængderabat.
Og varerne vil være billigere end inde i byen.
Ikke også, miss Grace?
- Det ved jeg ikke noget om. - Vær venlige at skrive under.
Godt, så kører vi.
- Nej, sluk for motoren. - For pokker da.
Du har ret i, at jeg ikke var i stand til at hjælpe pipfuglen.
- Jeg var et barn dengang. - Hvad vil du nu?
Denne gang er jeg i stand til at gøre noget.
Du sagde selv i Dogville, at din magt skulle blive min, -
- og at jeg måtte bruge den på min egen måde.
Den magt skulle bruges til at føre familieforetagendet videre.
Jeg ville vise, at jeg er åben over for nye idéer.
Den magt, du nu beder om, vil du bruge på noget dumt og...
Far, du lovede mig det.
Du var led over for mor, men når du lovede hende noget, holdt du ord.
Godt så.
Nu har du fået det, jeg lovede dig.
Det er måske ikke delt fuldstændig ligeligt, -
- men jeg kan ikke strække mig længere.
Jeg vil ikke blandes ind i dine planer.
Og du kan ikke få fat på mig, hvis du som altid får brug for mig -
- til at rage kastanjerne ud af ilden, for...
...du vil ikke ane, hvor jeg er.
Jeg vil også have Joseph. Jeg får brug for en advokat.
Nej! Aldrig i livet!
Aldrig! Jeg giver ikke slip på Joseph.
Han er den eneste mand, jeg kender, der kan skrive en entydig kontrakt.
Jeg har endnu ikke gjort brug af det, men den dag vil komme.
Jeg giver dig Viggo og Bruno i bytte.
Jeg har givet dig mine bedste mænd, og det ved du udmærket godt!
Far... Det var meningen, at jeg skulle have halvdelen.
- Hvis mor stadig havde levet... - For pokker da, Grace!
Joseph nedfældede til sent ud på natten de entydige formuleringer, -
- som hans tidligere chef havde gj0rt så frygtelig sjælden brug af.
Der skulle udformes nye k0ntrakter, og de gamle skulle annulleres.
Alt sammen med den velvilje, som f0lk altid udviser -
- i selskab med maskinpistoler.
Her er skøderne. De tidligere slaver ejer nu plantagen sammen.
Det sidste dokument er Deres ansættelseskontrakt fra kollektivet.
Jeg forstår ikke helt, hvad det er, De mener.
De får ingen løn.
Kun arbejdsgiveren kan ophæve kontrakten, men alligevel...
Fysisk arbejde. Til Dem og Deres familie og mr. Mays.
Hårdt fysisk arbejde.
Sig noget, Bingo.
Min fars ryg er ikke stærk nok.
Han kravlede op efter en lysestage 1. juledag et år, -
- og han faldt ned og slog ryggen mod et bord.
Det sker, når man har lysestager.
Når jeg mener, at jeres forståelse af andre menneskers værd -
- har nået det ønskede niveau, -
- må De og mr. Mays og Deres familie forlade plantagen.
Skal vi forlade vores hjem?
Ja. Jeg kan love jer for, at selv om I er på bar bund, -
- vil I få det nemmere end jeres tidligere slaver ville få det.
Hvad angår min og mine mænds tilstedeværelse, -
- er vi kun jeres rådgivere.
Pistolerne er her kun for at beskytte det nye kollektiv.
Vi bliver her kun, til den første høst er i hus.
Derefter kan de nye aktionærer indløse deres skøder -
- og få deres del af udbyttet.
Saml skøderne ind. Mark?
Disse formaliteter gj0rde ikke f0lk opstemte eller fortrøstningsfulde.
Men Grace så om bag facaden.
Selv 0m hun mest så frygt 0g uro i alle disse øjne, -
- så hun dog taknemmelighed i et enkelt par øjne.
Nemlig i Wilhelms milde, gamle blik.
Burt! Jeg har et skøde, som ikke er blevet modtaget.
Vil mr. Burt venligst træde frem og modtage sit skøde?
Burt havde planlagt at tage flugten fra sin f0rbitrede kone.
Trods hendes manglende tro på hans evner -
- var det lykkedes Burt at møde en kvinde ved hegnet, -
- som ville hjælpe ham på flugt, så han ventede hende -
- på det aftalte sted til den aftalte tid.
"En hjælpende hånd," havde kvinden sagt.
Hvilket sammentræf, at t0 kvinder ville hjælpe Manderlays slaver.
Graces 0g Burts hjælpende hånd.
Underligt n0k lignede de også hinanden.
De var unge, smukke, hvide og i selskab med mænd.
Faktisk et alarmerende antal mænd.
Hvor er niggeren?
Kapitel to "Det Frie Selskab Manderlay"
Grace var flyttet ind på den frie plantage blandt akti0nærerne.
Hun var der kun s0m iagttager.
Ingen kunne hindre hende i -
- at gøre sig iagttagelser af f0lk i Manderlay -
- i håb 0m at skimte den voksende nye pers0nlighed, s0m friheden gav.
Men hun så desværre ikke meget i den retning.
Hun så Victoria kigge ned i brønden f0r tredje gang -
- og spejde efter Burts lig.
Hun så Flora 0g Elizabeth falde i svime over Tim0thy.
Hun så mændene spille kort, -
- spille om små t0tter bomuld under det utætte tag.
Hun så alle ign0rere hvert et ord, Mark sagde, -
- men vidste ikke, at han var kendt f0r sine f0rvrøvlede svar.
Vi kaldte ham for Dejhoved, men det var ikke hans rigtige navn.
Grace så Vict0ria slå sin ældste f0r at stjæle en tør småkage.
Og hun så afstraffelsens ufravigelige hierarki.
Vict0ria slog Ed, Ed sl0g Milton, og Milt0n sl0g Willie, -
- som gik et trin ned i fødekæden og lod det gå ud 0ver Claire, -
- der sjældent nåede til vinduet med det udvendige håndtag, -
- som hendes far, Jack, havde tænkt s0m nødindgang.
Det vindue, som hun faldt i søvn ved hver nat -
- med udsigt til sine elskede stjerner.
Hver dag ved middagstid så Grace f0lkene samles på paradepladsen -
- med de mystiske numre under Mams balk0n, -
- som om intet var hændt på Manderlay.
Men en enkelt bukkede ikke under f0r vanens magt.
Timothy, selvfølgelig.
Hans eksotiske stolthed t0g nær pusten fra Grace.
På denne dag kom Grace forbi det gamle ferskenhus, -
- hvor de hvide nu arbejdede med unødvendige småreparati0ner, -
- på vej hen til laden med hendes gangstere.
- Hvordan har de det? - De har ikke nok at se til.
Det er ikke godt for moralen. Din far fandt altid på noget.
Det tror jeg gerne. Men løsningen er tålmodighed.
Ikke så meget tålmodighed. Niels' farfar dyrkede bomuld.
Han siger, bomulden skulle have været sået for længst.
- Jorden ser ikke klar ud. - Nok fordi ingen har pløjet den.
- Måske er forholdene anderledes her? - Nej, det tror jeg ikke.
Hvis der skulle have været sået, -
- ville folk her da vide det.
Grace ville ikke trænge sig på -
- og havde derf0r kun hilst k0rt på de tidligere slaver.
Men nu var tiden inde til en samtale med mere kød på.
Undskyld, sir... Mark.
Må jeg spørge dig om noget? Om såning af bomuld.
Jeg har været vidne til såning og høst, fødsel og død.
Godt. Hvornår skal man så bomulden?
Det er der klare regler for. Den slags skal gøres efter bogen.
Manderlay har altid været kendt for sin meget præcise høst.
Svalerne flyver altid sydpå lige efter høsten.
De tager ophold her for natten på deres vej over moserne.
- Men hvad med såningen? - Det er en hel videnskab.
Og som De nok kan forestille Dem, spiller vejret en gruelig rolle.
Ja. Hvornår skal vi så i år?
Lkke for tidligt og ikke for silde.
Ja, men hvornår? Skulle den allerede have været sået?
Jeg er ikke typen, der siger noget, medmindre jeg er fuldstændig sikker.
Ikke medmindre sagen er 100 procent sikker.
Sagens fakta skal med andre ord være ubestridelige.
Ved du, hvornår man skal så?
- Nej. - Jeg spørger Wilhelm. Er han her?
Han gik ned til badehuset.
Han var blevet lidt slidt i kanten. Det er pudsigt, for...
Undskyld. Jeg finder ham selv.
Undskyld, jeg forstyrrer, men jeg kommer angående markerne.
Markerne skulle have været pløjet og harvet for tre uger siden.
- Og bomulden skulle have være sået. - Ved alle godt det?
Ja, men jeg tror, de alle tænker, at en anden tager fat på det.
I gamle dage drev forvalter Mays os derud.
Måske er det, fordi ingen rigtigt stoler på Dem.
Så kunne de jo bruge tiden på noget andet.
De kunne reparere deres hjem. De trænger til det.
Hytterne har altid været et ømt punkt.
Mam sagde, at vi ikke havde byggematerialer.
Vi har brug for udbyttet af høsten. Hvordan skal folk ellers klare sig?
Hvis folk nu følte, de fik noget.
Et gode, de fik som følge af de nye tider.
Noget, der gjorde deres liv meget bedre lige nu og her.
Jeg ved ikke, hvad det skulle være, men...
- Det er der ikke tid til. - Vi har før måttet så sent.
Det kan endda gøre høsten bedre. Det står der også i Mams Lov.
- Mams Lov? - Ja, Mams Lov.
Det er reglerne for plantagedriften.
Vi fik ikke lov til at læse den. Det måtte kun Mam og familien.
"Kun Mam og familien," tænkte Grace.
Det skulle det være slut med.
Hun lå på Mams seng 0g skimmede bogens bizarre og 0nde regler, -
- da hun kom til en side, der virkede bekendt.
En oversigt med tal fra et til syv.
Grace mente bestemt, at hun havde set noget lignende.
Mams L0v afslørede alt.
Manderlay-plantagen med dets prangende palæ -
- og de lurvede slavehytter omme bagved -
- var blevet holdt i et jerngreb af disse tal.
De inddelte Manderlays slaver i psykol0giske kategorier.
Sammy tilhørte gruppe fem: Kl0vnenegerne.
Vict0ria var naturligvis i gruppe fire: De voldelige negre.
Det kan ikke undre, Burt tog im0d en hjælpende hånd, -
- selv fra en hvid.
Wilma og Mark var tabernegre.
Wilhelm var i gruppe to: De talende negre.
Fl0ra var en klynkende neger og så videre.
Der var et utal af behagesyge negre og gale negre.
Af den sidste kategori, st0lte negre, -
- var der som f0rventet kun Tim0thy.
Men han var der jo ikke. Hvad med Elizabeth?
Nej, hun stod i kategori syv, ikke i kateg0ri et.
Hun var en behagesyg neger, også kaldet en kamæleon.
Hun kunne ændre adfærd, -
- så hun var præcis den, som beskueren ønskede at se.
Sådan var slavesystemet blevet h0ldt i live på Manderlay.
Trældom via psykol0gi.
Grace stod fordybet i tanker og så ud 0ver Manderlay -
- og k0m i tanke 0m en anden side i Mams L0v, -
- der handlede 0m lugning af stierne i Den Gamle Dames Have.
Det var navnet på det smalle skovbælte i udkanten af plantagen.
"Træer 0g træstammer," tænkte Grace.
Så fandtes der j0 byggematerialer på Manderlay.
Kapitel tre "Den Gamle Dames Have"
Undskyld... må jeg spørge jer om noget?
Er det ikke sådan, at selv fattige og farvede -
- kan gøre sig det besvær at vedligeholde deres hjem?
Hvad bilder De Dem ind?
Tror De, farvede foretrækker hullede tag og mudrede hytter?
Jamen I kan jo bare tætne tagene.
Jeg har jo forklaret, at vi ikke har materialer til at udføre den slags.
Ingen materialer? Det passer jo ikke.
Når jeg går i markerne, ser jeg tømmer overalt, -
- der bare venter på at blive lagt på et tag -
- eller blive til en ny hytte.
De må tænke på Mams Have. Den kan De ikke fælde.
Og hvorfor kan vi ikke det?
Har I haft så mange gode stunder med at luge hendes kærlighedssti?
Det passer. Der er masser af tømmer.
Vi har kun set det som Den Gamle Dames Have.
Jeg ved ikke med jer...
Men jeg synes, det lyder som en glimrende idé.
Og med ét blev disse siddende, hvilende folk -
til f0lk, der var fulde af kraft og styrke.
Gående, løbende, arbejdende folk.
Ingen kunne længere true dem med "v0r frues hånd", -
- som Grace havde hørt, at pisken blev kaldt.
For Grace var det en lille sejr.
Første skridt på vejen til udryddelsen af -
- negative adfærdsmønstre på Manderlay.
Men som Grace havde anet, -
- oversteg lysten til at f0rbedre hytterne desværre -
- lysten til at pløje.
Et par af de tidligere slaver havde d0g meldt sig, -
- og sammen med den hvide familie og Grace gj0rde de klar til at så.
De blev overvåget af den dem0nstrativt fjendtlige Timothy -
- og hans mystiske hvide l0mmetørklæde.
- Så han er ikke født her? - Han er en Munsi.
En stolt afrikansk kongeslægt.
Han drikker ikke og spiller ikke kort om små bomuldstotter.
Det var Mams Lov. Vi måtte ikke få rigtige penge.
Grace kendte g0dt til valutaen fra Mams Lov.
Ikke rigtige penge, som kunne bruges i verden udenfor.
Munsierne spiller ikke, for de tror ikke på gevinster.
De tror på, at man skal være ydmyg over for høsten -
- og kun tage det nødvendige.
Jeg har aldrig før hørt om Munsierne. Men jeg har hørt navnet Mansi.
Det er en anden slægt. De afrikanske kongers slaver.
De spiller. Timothy siger, de er nogle utysker.
- Så Timothy har også fordomme. - Hvad?
Lkke noget. Jeg tænkte bare højt.
- Du har fået selskab, Flora. - Nej nej. Jeg var ved at gå.
Timothy...
...jeg vil bare fortælle dig én ting.
Jeg ved godt, du ikke kan lide mig eller stoler på mig.
Og det forstår jeg godt.
Vi har ikke de samme idealer, men du har en stolthed, -
- som jeg tror en dag vil redde alle på Manderlay.
Jeg vil også fortælle Dem én ting.
De har fine ord, en bande gangstere og Deres hvide hud.
Fok her falder for den slags, men det gør jeg ikke.
De er ikke interesseret i os. Ikke som mennesker.
Det er jo svært at se forskel på folk fra en anden race.
Vi hvide har begået en uoprettelig forbrydelse mod et helt folk.
Manderlay er en moralsk forpligtelse. For det var os, som skabte jer.
Heldigvis er jeg bare en neger, som ikke forstår fine ord.
Hvis De vil have mig undskyldt, så kom jeg for at se min pige.
Det er ikke noget for Dem.
Sorthuder i natten.
Hvis jeg var Dem, ville jeg gå nu, før det blev for grimt.
Grace så Timothys fjendtlighed som en udfordring.
Allerede næste dag ville hun modbevise, -
- at hun s0m hvid ikke tænkte på de sorte som individer.
Hun havde talt med Venus om hendes utilpassede søn, Jim.
Venus afslørede, -
- at Jim bare var en frustreret kunstner in spe.
- Har I set Venus? - Ingen vil have Deres velgørenhed.
Jeg har noget til Jim. Jeg har studeret ham nøje siden vores snak.
Du har ret. Han har kunstnerens sarte træk.
- Det er alt for meget... - Nej nej. Kald på ham.
Det er til ham.
Jim! Kom herud til mig og miss Grace.
Det er til dig. Fordi vi tror på dig.
Løb nu ud, og mal dine fantastiske billeder.
Og tag dig ikke af de snæversynede, som tror, de har patent på kunsten.
Gør helvede hedt for dem, Jim.
Undskyld, men jeg er ikke Jim. Jeg hedder Jack.
Det der er Jim.
Det er også svært. Jeg har heller aldrig kunnet se forskel på dem.
De er begge farvede og har krøller. Hvorfor se på mere end det?
Grace havde faktisk altid haft svært ved at skelne Jim fra Jack.
En fadæse, som man bl0t ville le ad i et hvidt selskab, -
- men f0r hendes liv på Manderlay var det en katastrofe.
S0m sin far var Grace ikke sen til at omdanne nederlag til vrede, -
- energi og modangreb.
Denne bog har skabt al den modstand.
Selv du betragter den nærmest som hellig.
Den har spillet en vigtig rolle i mit liv.
Det skal være mit næste træk. De får lov til at se den.
Så de kan forstå, at den ikke længere kan skade dem.
Det kan jeg ikke anbefale.
At vise dem Loven ville være som at vise et barn spanskrøret.
Den skal gøres tilgængelig, men vi er ikke modne til det endnu.
Godt. Så må vi se at få jer modnet hurtigst muligt.
Ikke som til de møder, jeg før har arrangeret, hvor ingen kom.
Jeg taler om fast skolegang med et skema.
Så har jeg endelig en opgave til jer. I skal oven i købet herse med folk.
I morgen ved middagstid holder jeg min første skoletime for alle.
I skal sørge for, at de møder op. Jeg godtager ingen undskyldninger.
- Hvad med familien? - Nej. De klarer sig fint selv.
- Hører I overhovedet efter? - Niels fik lige en god hånd.
Hvad for noget?
Hvem er De?
Mit navn er doktor Hector.
I må have mig undskyldt. Jeg betaler mig ud af denne runde.
Selv om jeg ved gud ikke tror på, at du har gode kort.
Du har bare pokerfjæs.
Her ser De hele min forretning.
Jeg har aldrig før kunnet komme ind på Manderlay, -
- så da jeg kørte forbi i dag og så den åbne port, -
- tolkede jeg det som et tegn på nye tider.
- Hvad er det, De leverer? - Jeg underholder.
Selskabslege, kortspil og den slags. Nu til dags mest det sidste.
De spiller om penge?
Jeg spiller ikke bare. Jeg snyder.
Og De har ikke noget imod at afsløre denne forretningshemmelighed?
Jo, over for nogle. Men ikke Dem.
Hvis vi indgår forretninger, hvilket jeg håber, -
- skal De vide, hvad De kan forvente.
- Hvad kan jeg forvente? - 80 procent.
De ved jo, hvor mange problemer den nye aftale i 65 skabte.
Plantageejerne havde jorden, men ingen arbejdere.
Så de fik de tidligere slaver på kontrakt.
Men de havde ikke styr på slubberterne som før i tiden.
Så lånte de dem penge.
Men en hel del af negerne sparede op -
- og betalte deres gæld ud.
Det bekymrede plantageejerne.
- Det kan jeg forestille mig. - Så var det, jeg fik min idé.
Jeg tog fra plantage til plantage for at underholde de ansatte.
De trængte virkelig til adspredelse. Vi tilbød dem kun lidt kortspil.
Og hvis nogen snart havde betalt gælden ud, -
- flåede jeg dem.
Jeg er kommet her i dag for at tilbyde Dem denne tjeneste.
De er ikke overbevist.
Lad mig give Dem et bevis på min loyalitet.
Jeg har her et brev...
...fra en mand ved navn Stanley. Han bad mig om at smugle det ud.
Måske vil De gerne læse det, inden det bliver sendt.
Hør engang, mr. Hector.
Jeg må sige, at jeg aldrig før har mødt en mand, -
- som jeg i den grad afskyede lige på stedet.
Både på grund af hans person og hans erhverv.
De tager ikke imod tilbuddet?
Jeg vil aldrig mere se Dem for mine øjne.
Det skuffer mig. Men De skal nu alligevel få dagens ord med på vejen.
Jeg er glad for ordspil.
Jeg giver gerne kunderne noget at grine ad og tænke over.
Falskspillerens bedste fidus...
...er at give kort fra bunden.
Få det til at se ud, som om det er fra toppen, men tag det fra bunden.
Det kort, man kender.
"Tag fra bunden" har en helt anden betydning socialt.
Men det er det, jeg lever af. Jeg tager fra bunden.
Jeg er ikke svær at finde, hvis De ombestemmer Dem.
Brevet var stilet til mr. Miller, -
- en af de mænd, som hentede bomulden.
Plantagens eneste kontakt med verden udenfor.
Det var kort og k0ncist.
"Vi er taget til fange af gangstere og de farvede på Manderlay.
Giv politiet besked, og k0m og hjælp 0s hurtigst muligt."
Kapitel fire, i hvilket Grace for alvor tager fat
En gangster bliver sjældent indigneret.
Men Graces mænd blev net0p det, da de drev folk ind til skolen, -
- efter at Grace havde fortalt, at dokt0r Hector tog fra bunden.
Og det var ikke dobbelttydigheden, som gj0rde dem så 0prørte.
Velkommen til dagens skoletime.
Jeg har valgt at kalde det "skole". "Møde" lod til at skræmme folk væk.
Jeg ville komme... men jeg blev forsinket.
Du nåede ikke frem, før mødet var forbi.
I gamle dage hørte vi uret i vestibulen.
Det var nemmere at vide, hvad klokken var, men vi hører det ikke mere.
Det skyldes nok, at ingen har trukket det op.
Men nu til dagens emne: At arbejde sammen.
Kun fire af jer hjalp til med at gøre markerne klar.
Kun fem hjalp med at så.
Jeg er ikke aktionær, men hvis jeg havde været en af de fem, -
- ville jeg føle mig snydt.
Demokrati vil sige, at folket selv bestemmer.
Men da der ikke er plads til alle i Kongressen, -
- må folk udtrykke deres synspunkter på anden vis.
Det gøres ved en afstemning. Er alle med på det?
Lad os prøve den model. Vi må vælge en problemstilling.
Er der noget, I ikke kan blive enige om?
- Må jeg nævne en lille sag? - Endelig.
Jeg mener, den lille rive er min, men Flora mener, den er hendes.
Det er et glimrende forslag. Et fint eksempel.
Jeg formoder, at I alle kender til denne disput og har en mening om den.
Hvem mener kollektivet ejer den pågældende rive?
Den kan vise sig at tilhøre dem begge to.
Det ville falde fint i tråd med dagens emne:
At arbejde sammen og at dele.
Hvem mener, det er Elizabeths rive?
Sammy?
Jeg mener... det er Elizabeths rive.
Langsomt gik det 0p f0r flertallet, hvad Grace ville.
De fleste mente, riven var Elizabeths.
N0gle få mente, det var Fl0ras. Ingen mente, at den kunne deles.
Jeg er stadig i tvivl om...
...om det er Elizabeths eller Floras.
Ikke overraskende stemmer Mark blankt.
Fra nu af tilhører den lille rive Elizabeth.
Sådan er det med afstemninger. Der er vindere og tabere.
Kollektivet har talt.
Grace k0m med en lang forklaring 0m, -
- at Fl0ra ikke kunne rive uden en rive.
Og talte for samejets fordele.
For at sikre sig at alle f0rstod dem0kratiets tanke, -
- afh0ldt man endnu en afstemning.
Jeg vil gerne tale om...
...at Sammy griner så højt af sine egne vittigheder.
De er ikke sjove.
Og jeg kan ikke sove for det, fordi han griner så højt.
Måske kunne han holde op med vittighederne og ikke altid grine.
Man kan da ikke stemme om, om en mand må grine.
Som jeg hører det, er problemet kun om aftenen.
Sådan hører jeg det. Lad os stemme om det.
Så er det afgjort.
Ja, det er.
Er det demokrati?
Wilhelm foresl0g, at man gav én ansvaret for at trække uret op.
Så man kunne høre uret slå.
Uvist af hvilken årsag blev den ret passive kunstner Jim valgt, -
- tr0ds hans mors højlydte protester.
Grace sluttede af 0g proklamerede, at emnet i morgen ville blive:
"Hvordan vi udtrykker v0res vrede."
Er der en, der fortæller mig, hvad klokken er?
Spørg Timothy. Han ved altid, hvad klokken er.
- Han kan se det på solen. - Vi kan også spørge Wilhelm.
Han er så gammel, at han var her før uret.
Wilhelm 0g Timothy gav hvert deres bud på, hvad klokken var.
De var forbløffende enige.
Wilhelm mente, den var 0tte i, og Tim0thy mente, den var fem i.
Grace glædede sig i sit stille sind over denne medfødte egenskab.
Men snart opst0d der to fraktioner.
En, der tr0ede på otte minutter i, -
- og en anden, der troede på fem minutter i.
De trak på dagens lærdom og tog en rask afstemning.
Resultatet blev fem minutter i med et snævert flertal.
Det var hermed besluttet, -
- at kl0kken på Manderlay officielt var fem minutter i t0.
Graces første time fandt sted i god stemning, -
- men den anden time, der desværre var nødvendig, -
- var af en mere alv0rlig karakter.
Læs.
"Daglig madration for slaver fra kategori syv..."
Nej, vent. Der står et...
"170 gram fast føde."
Og det har de altid fået. Uanset hvor lidt vi havde.
Det er meget mindre end for eksempel kategori syv.
Hvorfor skulle en stolt "nigger"...
...få mindre at spise end en behagesyg?
Hvordan kan deres personlighed -
- have noget som helst at gøre med, hvor meget de må få at spise?
Det ved jeg virkelig heller ikke.
Ikke på stående fod. Ved De det, mr. Mays?
Det kunne være for at straffe dem for deres stolthed.
Nej, jeg gjorde bare, som der stod.
Min mor gik meget op i, at vi fulgte dette regelsæt.
Jeg kender mange steder, hvor alle fik mindre end 170 gram, -
- og hvor de begyndte at spise jord.
Det er en skik blandt farvede, når der ikke er nok mad.
- Men det forbød Mams Lov. - Det var ikke det, vi talte om.
Kan De ikke se, hvor krænkende det er at inddele folk på den måde?
Folk er jo forskellige.
Okser og kaniner skal heller ikke have lige meget foder.
Så ville begge dyr få mavepine.
Ti stille. Det huer mig ikke, hvad jeg hører her.
I forsvarer denne dumhed.
Jeg må straffe jer, fordi I ikke har lært noget endnu.
Den aften indså Grace, -
- at hendes idé 0m at sminke de hvide sorte, -
- hvilket i hendes raseri virkede retfærdigt, -
- nok var at stramme den lidt.
Selv hvis Philomena som barn -
- altid blev underholdt på toilettet af sin sorte nanny.
Har I set skægge onkel Jim? Svømmer rundt og er bimmelim.
Må vi vaske ansigterne nu?
Ja, selvfølgelig.
Nå...
...men nu kommer sandet.
Så kan det hele være lige meget.
Hvad mener du?
Der er en sandstorm på vej.
Planterne er først lige begyndt at vokse.
Det kunne ikke være værre.
Manderlays marker er aldrig blevet ødelagt af en sandstorm.
Nej, men dengang havde vi jo læhegn.
Grace havde ikke lyst til at tyde, hvad den tidligere forvalter mente.
Hun overbeviste sig selv 0m, -
- at han bare ville gøre hende skræmt og fortvivlet.
Næste dags lektion om at udtrykke sin vrede -
- mødte ikke megen forståelse hos forsamlingen.
Det endte med en række afstemninger, og man besluttede, -
- at Wilmas kart0fler skulle bruges s0m læggekartofler.
Hun behøvede ikke meget mad. Og så hørte de vinden.
Hvor skal du hen?
Sandstormen kom altid på denne tid af året.
Men hvert eneste år havde den skånet den nyplantede bomuld, -
- eftersom plantagen var skærmet af af et bælte træer, -
- kendt i f0lkemunde som Den Gamle Dames Have.
Omsluttet af det nærmest bibelske mørke, s0m faldt 0ver Manderlay, -
- vidste Grace godt, at selv hvis alverdens racer stod sammen, -
- kunne ingen gangstere kæmpe im0d dette, -
- naturens overvældende magtdem0nstration.
Hun kunne kun se til, mens frøplante efter frøplante -
- f0rsvandt under det altødelæggende sand.
Ingen kunne stille noget op.
Men det afh0ldt åbenbart ikke alle fra at prøve.
Grace så en rytter, der red alt, hvad remmer og tøj kunne h0lde.
Han red 0ver markerne, og hver gang han så en sanddynge, -
- hvirvlede han den 0p med hestens hove.
Det var svært at sige, om det ville gøre n0gen f0rskel, -
- men det var en kamp, omend den så var håbløs.
Her0isk 0g farlig.
Kom tilbage! Kom tilbage!
Timothy!
Timothy skal nok klare sig. Han kender stormen.
De er jo helt forgabt i ham. Han er et fjols, miss Grace.
- Hvor fandt du ham? - Han lå omme bag huset.
- Lever han? - Jeg forstår godt Deres spørgsmål.
- Men hvad vil det sige at leve? - At han trækker vejret.
Glem det.
Er han død?
Vi farvede er meget svære at slå ihjel, hvis vi ikke vil dø.
Kapitel fem "Skulder ved skulder"